Tartus 1. veebruaril 2015
Keda häirib praeguse kontrolljoone staatus? Muidugi suurt idanaabrit - olgu seal ükskõik mis värvi valitsus. Sest meie imperialistlik naaber ei ole unustanud Baltikumi lahtipääsmist impeeriumi küljest Bresti rahulepingu järel ning Eesti võitu Punaarmee üle Eesti Vabadussõjas.
Keda Eesti valitsejatest häirib nõukogude aegne piir kontrolljoone staatuses?  Tartu rahu dokumentaalselt maha kriipsutada ja unustada, kontrolljoont piiriks kirjutada soovivad  need, kes on juba oma lubaduste eest palju kuldseekleid tasku saanud ning need, kes juudaseekleid peagi saada ihaldavad.
Ka 1938. aasta Müncheni sobingu härrad lootsid rikkaks saada, lubades samas oma riikide elanikele agressori maharahustamist. 
Aga see, kes kerge saagi hambusse tohib haarata - see tahab taolist saaki üha uuesti ja uuesti!
Inimesed, ärge iial leppige valedega, ärge leppige ebaõiglusega! Kui lepite - muutute ise jahisaagiks!
Olgu see Sudeedimaa või Petserimaa või need maad, kust praegu kostab raketiplahvatuste kõminat.
Sellise naabriga, kes pole hukka mõistnud kommunistide kuritegusid, teeb maid ja rahvaid puudutavaid lepinguid vaid arulage seltskond.
Eestil kui riigil ei ole enam peale Tartu rahulepingut leidunud diplomaatilist oskust, mille üle uhkust tunda. 
Vähemalt mitteleppimine uue piirilepinguga oleks meie kummardus riigi rajajaile ning uhkuse ja vapruse väljendus meile endile. Ning muidugi eeskuju tulevastele põlvedele, näitamaks, et ülisuure jõu ees võime küll jälle orjaks saada, kuid ei lange enesereetmise teele!
Tormihoog tuiskab siia
ja kisub teil kõrvad peast,
need ju üldse ei kuule hingi,
armus ja helluses lahkunud hingi,
kes teid kõnetavad,
kes teile sõnumit toovad.
Jah, nad toovad sõnumi vaikselt,
sest loodavad kuuljaid kõrvu
Aga tormihood tuiskavad, rebides kõrvu –
niikuinii need enam ei kuule!